Krise! Dođi ovamo! Došao si tačno na vreme.
On ide u šetnju svakog jutra na po najmanje sat vremena.
Previše radi, nekada i po celu noć.
Ta njegova solaristika!
Podseća me na bibliotekara koji izmišlja svoje naloge.
Očekivali smo vas juče.
Hteo je da pobegne kada me je video.
Zdravo!
Kako si?
Mislim da nisam danas trebao da ti smetam.
Kako smo samo ostarili! Ja tek sada počinjem to da shvatam.
Sve će zavisiti od njegovog prvog raporta sa stanice.
Svaka poruka koju primimo je zbunjujuća i nerazumljiva.
Ako nam potvrdi da proučavanje ne treba da se nastavi,
stanica može biti izvedena iz Solarisove orbite.
Razumem.
Obećao si da ćeš razgovarati sa njim. Doneo sam film.
Da, naravno.
Da li bi ti smetalo da zadržiš malog kod tebe na par dana?
Ana će biti srećna. Imaće više slobodnog vremena.
Kada ide?
Sutra u ovo vreme već neće biti ovde.
Ove je jako prijatno.
Ova kuća liči na kuću mog dede. Puno sam je voleo.
Tako da smo napravili ovu po njenom uzoru.
Nisam opterećen novim stvarima.
Pa, bolje da krenem. Imam puno toga da uradim.
Zar nećeš da vidiš ovo?
Video sam to mnogo puta.
21 dan posle lansiranja naše ekspedicije,
radiobiologčar Višnjakov i fizičar Fehner
išli su na istraživačku misiju iznad Solaris okeana u vazduhoplovu.
Kada nisu uspeli da se vrate, naredili smo potragu.
Magla je bila previše gusta, tako da je potraga opozvana.
Sve spasilačke mašine su se vratile u stanicu
osim helikoptera kojim je pilotirao Barton.
On se vratio tek kada je pao mrak.
Odmah je otrčao u svoje prostorije, očigledno u stanju šoka.
To je jako neobično za čoveka
koji leti već 11 godina.
Oporavio se za nekoliko dana, ali više nije hteo da napušta stanicu.
I odbijao je da priđe prozoru koji gleda na okean.
Dok je bio na medicinskoj nezi u klinici zahtevao je da da izjavu
velike važnosti,
za koju je mislio da bi mogla da utiče na celu budućnost projekta Solaris.
Vrlo dobro, saslušajmo njegovu priču.
Sada je vreme da Barton govori.
Kada sam se prvi put spustio ispod 300 metara,
Imao sam problema sa održavanjem visine,
pošto se vetar pojačao.
Sva moja pažnja je bila potrebna za upravljanje broda.
I nisam gledao napolje.
Kao rezultat toga, ušao sam u gomilu magle.
Da li je to bila obična magla?
To je bilo nešto što nikada ranije nisam video.
Izgledalo je kao koloidalna supstanca, lepljiva masa.
Svi prozori su bili natopljeni.
Zbog otpora magle počeo sam da gubim visinu.
Tamo gde sam pretpostavio da se nalazi sunce, magla je sijala kao vatra.
Pola sata kasnije, izašao sam na veliki otvoreni prostor.
Prostor je bio okrugao, prečnika nekoliko stotina metara.
U tom trenutku sam primetio velike promene na okeanu.
Voda je postala mirna, i površina je izgledala providno.
Neka vrsta žute sluzi počela je da se zgušnjava ispod nje.
Kada se podigla, zasijala je kao staklo.
Onda je počela da kuva, i penasta kora se pojavila na vrhu.
Površina je bila braon kao izgoreli šećerni sirup.
Ova supstanca se očvrsnula u velike komade,
koje su imale oblik raznih figura.
Magla me je ponovo privlačila,
tako da sam morao da se borim protiv te sile neko vreme.
Kada sam ponovo pogledao dole,
Video sam neku vrstu bašte.
Bašte?
Tišina, molim.
Mogao sam da vidim vegetaciju, žive ograde, stabla akacije, uske staze.
Sve od ove iste supstance.
A sva ta stabla i biljke, da li su imali lišće?
To grmlje, akacije?
Izgledali su kao da su napravljeni od plastike, ali u originalnim razmerama.
Odjednom, pukotine su počele da se pojavljuju.
Kuvanje je počelo ponovo, i sve je bilo u peni.
To ćete moći i lično da vidite.
Sve što sam video će biti na filmu.
Onda predlažem da prekinemo saslušanje
i pogledamo to svojim očima.
Da, pokažite nam film. Vrlo je zanimljivo.
- Da li je to sve? - Da, to je sve.
Ali mi ne shvatamo.
Na vašem filmu nema ničega osim oblaka!
To mora da je magla o kojoj sam vam pričao.
Ja sam iznenađen koliko i vi.
Sve ovo može biti rezultat biomagnetne struje
Solaris okeana koja je delovala na Bartonovu svest.
Poznato nam je ne samo da su ove struje jedan ogromni cerebralni sistem,
već da su sposobne da generišu misli.
Ta hipoteza još uvek nije potvrđena.
Zar niste bili bolesni baš tog dana?
Oh, nastavak je besmislen.
Mi ćemo nastaviti dalje.
...video sam da nešto pluta.
Učinilo mi se da izgleda kao Fehnerovo svemirsko odelo.
Nastavio sam da kružim oko tog mesta da bih bio siguran da ga neću izgubiti iz vida.
Odjednom sam mogao da vidim oblik kako se blago izdiže,
koji kao da je hodao po vodi.
Mogao sam da vidim čoveka, on nije nosio svemirsko odelo, i pomerio se.
Mislite bilo je ljudsko?
Da, ljudsko.
Videli ste mu lice?
Da.
Koji čovek?
Ko je to bio?
Bilo je to novorođenče.
- Da li si ga prepoznao? - Nikada ga ranije nisam video.
Kada sam se spustio niže,
ono što sam video bilo je monstruozno.
Kako to mislite?
Iz prva nisam mogao da razaznam,
ali onda je postalo jasno da je ono bilo ogromno.
Bilo je visoko 3.5 metra.
Njegove oči su bile plave, a kosa tamna.
Ako se ne osećate dobro,
odložićemo saslušanje.
Nastaviću.
Bilo je potpuno nago, kao da je tada rođeno.
I bilo je vlažno, ili klizavo.
Njegova koža je sijala.
Dizalo se i padalo sa talasima,
ali se samo kretalo.
Cela stvar je bila odvratna.
Sačekajte momenat,
nema još puno.
...Bartonove izjave izgledaju kao
demonstracija halucinarnog kompleksa,
proizvedenog atmosferskim uticajima na planeti,
sa sitnim simptomima kojima je supstanca moždane kore
u nekom delu doprinela kroz uzbuđenje asociranih zona.
Ovaj raport ni na kakav način ne predstavlja prave činjenice.
Ili skoro ni na kakav.
Postoji i drugo objašnjenje profesora Mesendžera
koji veruje da informacije
koje je Barton izneo mogu biti istinite
i da ih treba temeljno istražiti.
Sve o čemu sam pričao sam video svojim očima!
Ja bih se usudio da ponudim još jedno mišljenje.
Mi smo na ivici neverovatnog otkrića,
i ne bi bilo mudro da na nas utiče činjenica da baziramo odluku
na osnovu osmatranja nekvalifikovane osobe.
Svaki istraživač može samo da zavidi ovom pilotu,
njegovom prisustvu uma, njegovom talentu za posmatranje.
Štaviše, uzevšti u obzir nedavne informacije,
moralno smo obavezani da nastavimo sa našim istraživanjem.
Mogu da shvatim kako se oseća profesor Mesendžer,
Ali ipak, pogledajmo na dugi put koji je iza nas.
I pored svog našeg truda, Solaris testovi su natrag na početku.
Godine truda su se pokazale beskorisnim.
Sve što smo znamo o Solarisu
podseća me na planinu različitih činjenica
koju nikada nismo mogli da ubacimo u bilo kakve okvire.
Pa, čak smo danas u goroj poziciji što se tiče osnova.
Solaristika se degeneriše.
Osnovno pitanje je daleko ozbiljnije od same Solaristike.
Mi testiramo same granice ljudskog znanja.
Veštački upostavljajući granicu znanja,
ograničavamo koncept beskrajnosti ljudskog znanja.
I ako se ne pomeramo unapred, da li rizikujemo kretanje unazad?
Šta ste mislili kada ste rekli da moja izjava ni na koji
način ne oslikava pravo činjenično stanje?
Ja sam sve to video svojim očima.
To znači da je neki pravi fenomen
mogao da utiče na vaše halucinacije.
Po vetrovitom vremenu vrlo je lako
zameniti grm koji se vrti za živo stvorenje.
Da ne pričamo o stranoj planeti!
U tome nema ničega uvredljivog za vas.
Šta ćete učiniti povodom mišljenja profesora Mesendžera?
Praktično ništa.
Naše istraživanje u tom pravcu će biti prekinuto.
Imam nešto da izjavim.
Time ne vređate moju reputaciju, već duh same ekspedicije...
I tako dalje...
Sada se pod dobrim manirima podrazumeva
i smejanje svaki put kada se pomene Bartonov intervju.
Znamo vas dugo vremena, ali ja još uvek znam tako malo o vama.
Bili ste jako zgodni onda.
Ne mislite tako, ali hvala u bilo kom slučaju.
Pa, Kris, šta misliš o svemu ovome?
Hteo bih da razgovaram nasamo sa vašim sinom.
Ne bih voleo da ponovo pred vama izgledam kao idiot.
Čekaću vas napolju kod ljuljaške.
Izgleda smešno, tvoj Barton.
Ne govori tako. Očigledno mu nije lako.
Oseća se kao da nam smeta.
Ako je odlučio da dođe, to je zbog toga što misli da je stvar jako važna.
Nisam želeo da danas vidim nekoga sa strane ništa više od tebe.
Ne pričamo dovoljno jedan sa drugim.
Lepo je čuti te kako to govoriš.
Makar i poslednjeg dana.
Poslednjeg dana...
Kada se pretera sa pozdravima,
kasnije se osećaš grozno.
Hajde da se vidimo posle večere. Moramo da razgovaramo.
I dalje, zašto si pozvao tog Bartona baš danas, od svih dana?
Gde će gosti spavati?
Gore, pretpostavljam.
Dobro, ja ću biti kod ljuljaške.
- Ali možda... - Samo sekund.
Pitanje o tome gde će oni spavati može da sačeka!
Slušaj, Kris...
U čemu je stvar?
Šta je to dole, što stoji u garaži i gleda u mene?
To je samo konj.
Već sam ga video.
Hodi!
Vrlo je nežan. Pogledaj kako je lep!
Mislim da je Solaristika u tesnacu
kao rezultat neodgovornog fantaziranja.
Ja sam zainteresovan samo u istinu,
ali vi želite da me ubedite u vaš način gledanja.
Ne mogu da izvodim zaključke bazirane na "razlozima srca".
Ja nisam pesnik. Moj problem je jednostavan:
ili zaustaviti istraživanje, povlačeći stanicu iz orbite
i legalizovati krizu u Solaristici,
ili preduzeti ekstremne mere,
kao što je bombardovanje okeana sa zracima visokog intenziteta.
Ne, ne to!
Zar niste hteli da nastavite istraživanje po bilo kojoj ceni?
A ti želiš da uništiš ono što nismo u stanju da razumemo?
Ne, ja ne zagovaram znanje po svakoj ceni.
Znanje je samo validno kada počiva na osnovama moralnosti.
Čovek je jedini faktor koji stvara nauku nemoralnom.
Ne zaboravite Hirošimu.
Onda ne činite nauku nemoralnom! Čudno je...
Nema ničega čudnog u celoj stvari.
Čak ni vi ne možete biti sigurni da
sve što ste videli nisu bile samo halucinacije.
Hvala vam na vašem vremenu. Nemamo više ništa da kažemo jedan drugome.
- Nešto nije u redu? - Odlazim.
Odlaziš?
On je bibliotekar, a ne naučnik.
Mi smo prijatelji, Bartone, ali ti ne bi trebao tako da govoriš o njemu!
Znamo se 20 godina. Jednoga dana se moralo završiti, valjda.
Ostavljaš dete?
Zašto si morao da ga uvrediš? Nemaš srca.
Opasno je slati svoju vrstu u kosmos.
Tamo je sve previše lomljivo!
Zemlja nekako izdržava sa ljudima kao što si ti,
ali sa kojom cenom po čovečanstvo!
Ljubomoran si na činjenicu da će on biti taj koji će me pokopati, a ne ti?
Utvrđeno je da je Solaris Okean neobična vrsta mozga.
Kasnije, još smelija hipoteza je izrečena,
da je okean razmišljajuća supstanca.
Godinama ova hipoteza nije mogla biti potvrđena.
Ovaj program je o Solarisu.
Ostalo je vrlo malo pravih entuzijasta.
Najpre, oni koji su povezani sa stanicom.
Na stanici koja je predviđena za 85-točlanu posadu, rade samo trojica ljudi.
Oni su astrobiologičar Sartorius,
kibernetičar Snaut
i fiziolog Gibarian koji je suočen sa problemom...
Zovem iz grada.
Barton!
Anna, molim te, moramo da razgovaramo.
Ono što sam govorio Krisu nije bilo važno. Trebao sam mu reći
o Mesendžeru koji je imao drugačije mišljenje na tom sastanku.
On se puno zainteresovao za Fehnera koji je poginuo u Solaris okeanu.
Ispostavilo se da Fehner ima sina koji je postao siroče, koga je ostavio porodici.
Mesendžer i ja smo posetili Fehnerovu udovicu.
Video sam dete svojim rođenim očima.
Nikada mi to nisi rekao.
- Nisam imao priliku. - U redu, šta sa tim?
Izgledalo je tačno kao dete koje sam video na Solarisu.
Samo što ono nije bilo visoko 3.5 metra.
Ne bi bilo dobro za njega da razmišlja o tome pre lansiranja,
ali bi se trebao setiti toga kada bude bio gore.
Nema poente u čuvanju ovih.
Jedine koje treba sačuvati su one u mojoj sobi.
Sve moje istraživačke beleške, moje teze... Pitam se zašto smo sve ovo čuvali?
Ako se nešto desi, naći ću nekoga da se pobrine za njih.
Oh, ne tražite film sa kampovanja. Nosim ga sa sobom.
Oh, sigurno, uradi tako...
- Spremni, Kelvin? - Spreman!
Nemate o čemu da se brinete. Srećan put.
- Kada je poletanje? - Već ste krenuli!
Stanice Solaris! Možete li nešto da učinite?
Izgleda da gubim stabilnost.
Gde ste svi? Imate društvo!
Doktore Snaut?
Snaut?
Ja sam Kelvin, psiholog.
Izgleda da me niste očekivali.
Da li ste primili radiogram?
Da, sigurno.
Zašto ste tako uzbuđeni?
Žao mi je...
Gde je Gibarian? I Sartorius?
Sartorius je u svojoj kabini. Gibarian je mrtav.
Mrtav?
Izvršio je samoubistvo...
Znao sam Gibariana. Ne liči na njega da...
Bio je u stanju izražene depresije depression.
Otkako su počeli ovi misteriozni poremećaji...
Možda bi bilo bolje da se odmorite, i okupate. Možete uzeti bilo koju sobu.
Dođite ovde za sat vremena.
Nestrpljiv sam da se vidim sa Gibarianom... Mislim, Sartoriusom.
Sumnjam da će vas pustiti unutra. On je u svojoj laboratoriji.
Slušajte, svestan sam da se dogodilo nešto neobično,
i možda ja...
Doktore Kelvin...
Vidite... Molim vas, dođite za sat vremena.
Idite sada, i odmorite se.
Sada nas je samo trojica na stanici: vi, ja i Sartorius.
Znate kako izgledamo sa naših fotografija.
Ako vidite bilo šta neobično, ni mene ni Sartoriusa,
pokušajte da ne izgubite glavu.
- Šta bih mogao da vidim? - To zavisi od vas.
- Halucinacije? - Ne... ali ne zaboravite.
- Da ne zaboravim šta? - Da nismo na zemlji.
Zašto ne bi smo popričali večeras?
Ne, uradimo to sutra ujutru!
A. GIBARIAN
LJUDSKO BIĆE
ZA K. KELVINA
Zdravo, Kris.
Još uvek imam malo vremena.
Postoje neke stvari koje ti moram reći,
na koje te moram upozoriti.
Pretpostavljam da ti je rečeno šta mi se dogodilo.
Ako nije, Snaut ili Sartorius ti mogu reći detalje.
To što se dogodilo meni,
malo je važno.
Problem je u tome što to niko ne može da objasni.
Bojim se da je to što se meni dogodilo samo početak.
Ne bih to želeo, naravno,
ali se to može dogoditi svima vama.
Ovde se to može dogoditi svakome, sigurno.
Ali ne misli da sam poludeo.
Poznaješ me dobro.
Ako budem imao dovoljno vremena, reći ću ti zašto sam ovo učinio.
Ako ti se to dogodi, znaćeš da nije ludilo.
To je glavna stvar.
Što se tiče nastavljanja našeg programa istraživanja,
Ja sam istog mišljenja kao i Sartorius.
Bombardovati plazmu okeana rendgenskim visoke snage.
To je zabranjeno, ali nema drugog izbora.
Mi - ili pre ti - ćemo biti privučeni unutra.
To može boto način da se razbije ova mrtva pozicija.
To je naša jedina šansa da uspostavimo kontakt sa ovim čudovištem.
Druga rešenja ne postoje.
Ako ti...
Doktore Sartorius, moje ime je Kelvin. Stigao sam pre dva sata.
Gledajte, ja sam u smešnoj situaciji ovde.
Ili vi otvorite, ili ću razbiti vrata!
U redu, otvoriću vrata, ali ne ulazite unutra. Ja ću izaći.
Moje ime je Kelvin.
Mora da ste čuli za mene. Radio sam sa Gibarianom.
Dr. Snaut mi je rekao za Gibariana... Ne mogu da verujem.
Dakle, čuli ste priču.
Da, strašno. Ne znam detalje, znam samo da je mrtav.
Svi možemo umreti.
Ali je on insistirao da bude sahranjen na zemlji.
Gibariane je želeo da bude u zemlji, sa crvima.
Da li ste ikada čuli za Bartona?
Da, on je bio u ekipi koja je tražila Fehnera.
Fehner je umro veličanstvenom smrću, a Gibarian je bio kukavica.
Molim vas... Mrtav je! Zašto mu suditi?
Dužnost prema istini je jedina stvar koja treba da bude bitna.
Pogrešno ste usmereni u svojoj potrazu. Pogledajte...
Vaša navodna hrabrost je samo nehumanost.
Idite. Očigledno ste preemocionalni.
Morate se prilagoditi. Dobro zdravlje vam želim.
Video sam Sartoriusa i razgovarao sa njim.
Ne nalazim ga vrlo simpatičnim.
On je vrlo talentovan naučnik.
Plašim se da se ne osećam dobro.
Sa vama je sve u redu, ali nećete da poslušate savet.
Pored nas trojici, ima li još koga na stanici?
Da li ste nešto videli?
U vezi čega ste me upozoravali?
Šta ste videli?
Ljudsko biće? Da li je ona realna?
Da li se može dodirnuti ili osetiti, ili raniti, povrediti?
Kada ste je videli poslednji put, danas?
A ti, kako da znam ko si ti?
Tiše...
- Odakle je došla? - Ostavi me na miru!
Uplašen si...
Ne brini se, neću misliti da si lud.
Ja, lud? Gospode, ne znaš ništa...
Ludilo bi bilo spas!
Slušaj, Snaut...
Sve je tako apsurdno.
Oni ne shvataju ništa.
Sigurni su da sam poludeo.
Iako je to nešto nalik ludilu, moram da uradim ovo.
Plašim se da će Snaut i Sartorius pokušati da na silu uđu ovde.
Ne shvataju šta rade. Plašim se, Kris...
Ne mogu...
Niko nikada neće razumeti...
Gibariane, otvori vrata! Ne budi lud!
To smo mi, Snaut i Sartorius!
Želimo da ti pomognemo!
Kažu da žele da mi pomognu.
U redu, prestanite sa kucanjem.
Ja sam svoj sudija.
Da li si je video?
Pokušaj da shvatiš, Kris, ja nisam lud.
To ima veze sa mojom savešću.
Stvarno sam se nadao da ćeš stići ovde na vreme.
Kako si...
Tako je dobro!
Ali nisi mogla... Kako si saznala gde se nalazim?
Kako to misliš "saznala"?
Nemoj, Kris, to golica.
Gde su moje cipele?
Ne... nisu tu.
Ko je ovo?
Kris, ovo sam ja...
Znaš...
Imam osećaj
kao da sam nešto zaboravila.
Šta nije u redu sa mnom?
Da li me voliš?
Zaštp me to pitaš, Hari, kao da ne znaš.
Moram da izađem. Neću dugo, sačekaj me ovde.
- Ne mogu da pođem sa tobom? - Ne. Brzo ću se vratiti.
Ne!
Zašto?
Ne znam... Ne mogu...
Ne možeš šta?
Osećam kao da moram da budem sa tobom... stalno, da te gledam...
Zašto si tako detinjasta? Imam posla, Hari.
U pravu si, detinjasta sam.
A što se tebe tiče, nervozan si koliko i Snaut.
- Kao ko? - Kao doktor Snaut.
Kako znaš...
Moram da idem. Ako hoćeš, možeš poći sa mnom.
Ali nećeš moći da uđeš u odelo sa svojom haljinom.
Pomozi mi, ne mogu sama.
Zašto tako gledaš u mene?
Da, hajde brzo.
Mogao si makar da kucaš.
Učinilo mi se da čujem da pričaš sa nekim.
Još jedan razlog da kucaš.
Imao si posetioce? Rešio si to na vrlo čist način.
Dobro, nećeš umreti od toga.
Nadam se da si bio umeren na početku.
Narkotici, otrovi, barbiturati, ha?
Ako si došao ovde da zbijaš šalu, možeš slobodno ići.
Nećeš mi valjda reći da nisi probao kanap ili čekić?
Pretpostavljam da nisi bacio burence mastila, kao Luter?
Zaključao si je, pritisnuo dugme, i to je to!
Sledeći put ne smeš paničiti.
Pokušaj sa lansiranjem iz hodnika.
- Da li znaš šta je to bilo? - Ne.
Ali smo makar uspeli da upostavimo teoriju.
- Ko je to bio? - Umrla je pre 10 godina.
Upravo si video materijalizaciju osobe koju misliš da si poznavao.
- Kako se zvala? - Hari.
Ovo je počelo posle eksperimentisanja sa rendgenskim zracima.
Želeli smo da testiramo okean,
tako smo otpočeli koncentrisani prelaz preko površine koristeći zrake visokog intenziteta.
Da, ali ovo je...
Srećan si. Ova žena je samo deo tvoje prošlosti.
Zamisli da si video nešto drugo,
nešto nepoznato iz tvog iskustva, iz dubina tvoje duše.
Ne shvatam na šta misliš...
Okean je evidentno nekako testirao naše moždane centre,
iz kojih je povadio izolirane delove sećanja.
- Misliš da će se ona vratiti? - Hoće i neće.
- Hari druga... - Može ih biti puno.
- Zašto me niste upozorili? - Ne bi nam verovao.
Uplašio sam se i postupio ne preterano...
Ne potcenjuj se.
Poenta je likvidirati stanicu.
To je moja misija.
Ako ja sastavim raport, da li ćeš ga ti potpisati?
Šta ako je ona bila kontakt koji smo čekali toliko dugo?
Noć je ovde blagosloveno vreme.
Nekako me podseća na zemlju.
Možeš i da vežeš papirne trake za otvore za ventilaciju.
Noću ćeš pomisliti da čuješ šuštanje lišća u mraku.
Gibarianov izum. Kao i sve druge genijalne stvari, jako je jednostavno.
Sartorius je govorio da smo mi sentimentalne budale,
ali i on ima nešto slično sakriveno u svom ormanu.
Pokušaj da se odmoriš. Videćemo se kasnije u biblioteci.
Pripremio sam listu knjiga za tebe.
Snaute, da li si to ti?
Krise, gde si?
Dođi ovamo.
Tako je mračno...
Dođi ovamo, nemoj se plašiti!
Vrata se otvaraju na drugu stranu!
Ne boj se. Odmah se vraćam.
Kada sam videla da nisi bio tamo, uplašila sam se...
Zdravo, Krise!
Jedva te čujem. Šta sad radiš?
Ništa.
Sartorius želi da nas vidi u laboratoriji.
U redu, odmah dolazim.
Kris, šta nije u redu sa mnom?
Da li je to epilepsija?
Ovo je moja žena.
Kako ste?
Zdravo.
Čekali smo te.
Nisam mogao ranije da dođem.
- Da li je ovo vaše? - Ne, Snautovo.
Koliko sam mogao da primetim, oni su strukturisani...
Nazovimo ih "Posetiocima".
Dok je naša struktura atomska, njihova je bazirana na neutrinima.
Ali bilo koji neutrino sistem ne bi bio dovoljno stabilan.
Mora da postoji magnetno polje oko Solarisa koje ih stabilizuje.
Imate izvanredan primerak.
Ona je moja žena!
Moje čestitke. Oduševljen sam.
Uzmite krvni uzorak od vaše "žene".
- Zašto bih? - Videćete stvari mnogo jasnije.
Šta ti misliš, Snaut?
Svi ste mi preko glave!
Koristio sam kiselinu da izgorim krv, ali ona se regeneriše.
Samo-regeneracija? Besmrtnost! Faustov problem.
Vata nije potreba.
Da li ste kvalifikovani da izvršite autopsiju?
Ona je moja žena. Zar ne shvatate?
Humanije je eksperimentisati na njima nego na zemaljskim zečevima.
To bi bilo kao odsecanje moje noge.
Da li ste osećali bol kada ste prošli kroz vrata?
Bol? Naravno!
I ako vas ikada uhvatim da pokušavate nešto na njoj...
Vrlo ste srećni što ste uspostavili emocionalni kontakt sa njima.
Možda osećaj prijatan, ali...
- Šta? Da li mi zavidiš? - Možda.
Ne, osećaj nikakvu krivicu, krivica je moja.
Kada se pretvoriš u beznadežnog bogalja,
Možeš da nas pozoveš. Ispraznićemo tvoju sobu.
- Prema kome si kriv? - Prema tebi, između ostalih.
Moj otac je snimio veći deo filma. Ja sam snimio samo kraće delove.
Da li znaš...
Ja čak ne znam ni sebe. Ko sam ja?
Čim zatvorim oči, ne mogu da se setim kako izgleda moje lice.
Da li ti znaš ko si?
Da, svi ljudi znaju.
Ta žena u belom krznenom kaputu, ona me je mrzela.
Ta žena je umrla odavno, pre nego što smo se ikada upoznali.
Prestani me obmanjivati.
Sećam se da sam došla na čaj,
i da mi je rekla da napustim kuću.
I ja sam odmah otišla. Sećam se vrlo dobro.
Šta se dogodilo posle toga?
Posle toga sam otišao. To je bio poslednji put da smo se vdeli.
Gde si otišao?
U drugi grad.
- Zašto? - Bio sam prebačen.
Zašto nisi poveo mene sa sobom?
Zato što nisi htela da pođeš.
Da, sećam se toga.
Izvini, mislio sam da ne spavaš.
Šta je bilo?
Stepen regeneracije je usporen.
Za dva ili tri sata ćemo moći da se otarasimo naših gostiju.
I došao si usred noći da mi to kažeš?
Reći ću ti tačno zašto sam došao.
Mislili smo da pošto okean
izvlači posetioce iz nas za vreme našeg sna,
možda bi bilo u našem interesu da mu komuniciramo naše budne misli.
- Da, ali kako? - Uz pomoć zraka.
Možda će primiti poruku i poštedeti nas ovih pojava.
Ponovo tvoje idiotske teorije o veličini nauke?
Moduliraćemo zrak sa moždanim talasima jednog od nas.
Jednog od nas znači ja, naravno? Zapis svih mojih misli?
Šta ako želim da ona umre, da nestane?
Da sve ode natrag u tu... sluzavu masu?
Već mi je zaposelo dušu.
Krise, gubimo vreme. Sartorius ima drugi projekat.
Uništivač. Da elimiše samo neutrino sisteme.
Ucena?
Ubedio sam ga da bi trebali da počnemo sa encefalogramom.
I još jedna stvar... Zaboravi sve o tome, za sada.
Sutra je moj rođendan. Pozvan si.
- Pokušavaš da mi zamažeš oči? - Da, pokšavam.
Ne tako glasno, ona spava.
Već je naučila kako da spava? Ovo se neće dobro završiti.
Šta onda predlažeš?
Ništa. Dakle, doći ćeš? Sutra u biblioteku?
Postavićemo sto. Tamo makar nema prozora.
U međuvremenu hajedemo da vidimo Sartoriusa.
Ona spava. Šta ako krene da nas prati?
Pokušaj da ovoga puta ostaviš vrata otključana.
Koja vrata?
Odmah se vraćam.
Kuda ćeš?
Oprosti mi!
Zašto ne spavaš?
Ti me ne voliš.
Prestani.
- Moramo da razgovaramo. - O čemu?
Ne znam odakle sam. Da li ti znaš?
O čemu pričaš?
Ako znaš, a ne možeš da mi kažeš, iz nekog razloga,
možda jednog dana hoćeš, Krise?
O čemu pričaš? Ništa ne shvatam.
Nećeš reći, plašiš se.
Dakle, moraću da ti kažem.
Ja nisam Hari. Hari je mrtva...
Ona se otrovala.
A ja sam neko drugi.
- Sa kime si pričala? - Sartorius mi je rekao.
Kada? Sinoć?
Bilo bi manje bolno da si mi ti to rekao.
Oh, Bože! U čemo je razlika?
Kako si živeo sve to vreme?
Da li si voleo nekog?
Da li si ikada mislio na mene?
Ponekad, da, ne uvek.
Kadgod sam bio nesrećan.
Mislim da neko igra nekakvu igru sa nama
i što je duže igraju,
biće sve gore za tebe.
Vole bih da mogu da ti pomognem.
Devojka, ona druga, šta je bilo sa njom?
Svađali smo se. Pred kraj smo se puno svađali.
Spakovao sam svoje stvari i otišao.
Učinila je da shvatim... Nije to rekla u toliko reči...
Kada živiš sa nekim dovoljno dugo, reči nisu neophodne.
Nisam mislio da je tako ozbiljno,
ali sam se onda setio da sam ostavio laboratorijske preparate
u frižideru, objasnivši joj njihovo dejstvo.
Uplašio sam se i poželeo da odem kod nje,
ali onda sam pomislio da je razumela da sam ozbiljno shvatio njene reči.
Trećeg dana sam ipak otišao do nje.
Već je bila mrtva. Na njenoj ruci je bio pečat od injekcije.
Kao ovaj?
Zašto misliš da je to uradila?
Mislim da je osetila da je više nisam voleo.
Ali volim tebe.
Kris! Tako te volim.
Idi da spavaš.
Ne znam kako da spavam.
Izgleda kao san, ali nije. To je kao san u snu.
Ne dolazi iz mene. Dolazi izdaleka.
Ipak je neka vrsta sna.
Mislim da se naš heroj neće pojaviti.
- Zašto - Možda ima goste.
Oh, svi ste ovde!
Kasniš sat i po.
Šta to čitaš?
Ovo je sve đubre!
Gde sam stavio...
Gde, dođavola... Ovde!
Dolaze noću,
ali čoveku su noći potrebne za san.
To je naš problem. Čovek je izgubio svoj dar sna.
Bolje ti pročitaj. Ja sam previše uzbuđen.
"Senjor, znam samo jednu stvar. Kada...
Kada spavam, ne znam za strah,
za nadu, za posao, za blagoslov...
Blagoslovi za onoga ko je izmislio san, taj balans i teg koji
izjednačava pastira sa kraljem, i jednostavne sa mudrima.
Duboki san ima samo jednu lošu stranu - previše liči na smrt.
Nikada pre, Sančo, nisi izgovorio tako graciozan govor."
To je supert. Sada ćeš me možda pustiti da ubacim i malo svojih reči?
Predlažem da nazdravimo Snautu,
njegovoj hrabrosti, i njegovoj odanosti poslu.
Živeli za nauku, i Snauta!
Za nauku? To je prevara!
Niko nikada neće rešiti ovaj problem, ni genije, ni idiot!
Mi nemamo ambiciju da osvojimo kosmos.
Mi samo želimo da proširimo Zemlju do granica kosmosa.
Ne želimo više svetova.
Samo ogledalo u kome ćemo gledati svoj.
Tako se trudimo da ostvarimo kontakt ali smo osuđeni na propast.
Izgledamo smešno jureći cilj koga se plašimo
a to nam stvarno nije potrebno.
Čoveku je potreban čovek!
Pijmo za Gibariana. U sećanje čoveka.
Iako je uradio to što je uradio iz straha.
Ne, Gibarian se nije plašio.
Postoje i gore stvari od straha od nečega.
Umro je zato što nije video izlaz.
Mislio je da se ono što se događalo, događalo samo njemu.
Sve to srceparajuće prenemaganje je samo drugorazredni Dostojevski.
Šta ti misliš ko si da nam tako sudiš?
Ja makar znam zašto sam ovde.
Priroda je stvorila čoveka da bi on mogao steći znanje.
U njegovom maršu ka istini, čovek je osuđen na znanje.
Ostalo je nebitno.
Ako bi ste mi dozvolili da pitam, šta vi tačno radite na Solarisu?
Kakvo pitanje!
Osim vašeg sastanka sa vašom bivšom, ništa vas izgleda ne zanima.
Vaše vreme provodite dangubljenjem u krevetu, dana za danom.
Da li ste tako shvatili vašu dužnost?
Izgubili ste kontakt sa realnošću. Ako pitate mene, jednostavno ste lenji.
Prekini!
- Pijmo u Gibarianovo ime. - Ne, za čoveka!
Da li insinuirate da on nije bio čovek?
Prekini, Kris! Bolje da se ne svađamo.
Na kraju, danas je moj rođendan.
Ja mislim da je Kris logičniji od vas dvojice.
U ovim nehumanim uslovima samo se on ponašao ljudski.
Dok se vas dvojica pretvarate da vas se to ne tiče,
i da su vaši posetioci samo spoljni neprijatelj.
Ali vaši posetioci su deo vas, oni su vaša savest.
Ja verujem da me Kris voli,
ali možda me ne voli stvarno, možda se samo brani.
Po meni, onaj ko je živ, on želi...
Ne, to nije poenta. Nije bitno zašto čovek voli.
Ne, to nije Kris,
to ste vi... Sve vas mrzim!
Ne prekidajte me. Ja sam ipak žena!
Žena? Ti nisi čak ni ljudsko biće.
Pokušaj to da shvatiš, ako si uopšte sposobna da razumeš bilo šta!
Hari ne postoji! Mrtva je!
Ti si samo reprodukcija,
mehaničko ponavljanje oblika! Kopija iz matrice!
Da, možda.
Ali ja... Ja postajem ljudsko biće!
Mogu da osećam podjednako jako kao i bilo ko od vas.
Već ne mogu da živim bez Krisa.
Ja... Ja ga volim.
Ja sam ljudsko biće!
Vi, zašto ste tako okrutni...
Ustanite, na noge!
Moj dragi čoveče!
Nema ničega lakšeg.
Pogrešno je od nas da se ovako svađamo.
Gubimo našu humanost, našu čast kao ljudi.
Ne, vi ste vrlo ljudski, ali svako na neki svoj način.
Zato se svađate.
Nadam se da vam ne smetam?
Vi ste u stvari dobar čovek. Samo užasno izgledate!
U stvari, ja sam istrošen. Da li bi ste mogli da mi pomognete?
Zar čovek koji je odustao od svog života
zbog nekog glupog prokletog kontakta, zbog znanja istine o njemu,
zar on nema prava da se napije tu i tamo?
Naravno da ima, apsolutno.
Recite mi, da li verujete u našu misiju?
Ostaću budan još neko vreme. Važno je da ne spavamo.
Posetiću Fausta u njegovoj laboratoriji.
Naš Faust, Sartorius, još uvek traži svoj lek protiv besmrtnosti.
Dok mi...
Kad bi otvorili sve prozore i vikali nadole koliko god glasno možemo?
Da li misliš da bi nas čulo?
Samo koga ćemo zvati?
Možda bi trebalo da ga šibamo brezinim lišćem?
Ili da mu se molim...
Šta nije u redu?
Mislim da sam zatvorio vrata... Ona je sama tamo.
Idi. Osećam se mnogo bolje. Stanica menja svoju orbitu.
U 17 časova će biti 30 sekundi bestežinskog stanja.
Nemoj zaboraviti.
Hari!
Oprosti mi, dragi, izgubila sam se u svojim mislima.
Nešto nije u redu?
Ne. Ne, sve je u redu. Sve je kako treba.
Popila je tečni kiseonik...
Učinila je to iz očaja.
I biće joj samo gore.
Što je duže sa tobom, sve više i više postaje ljudsko biće.
- Šta ćeš uraditi? - Sačekaću da se vrati.
A zatim štao? Napustiti stanicu?
Kris, ona može živeti samo ovde, na stanici.
Šta drugo mogu da uradim? Volim je.
Voliš koga? Nju? Ili devojku u raketi?
Vratiće se. Ona može da se vrati i stotinu puta.
Ne pretvaraj naučni problem u neznačajnu ljubavnu priču.
Imao sam predosećaj da će se ovo loše završiti.
Trebao bi da joj pomogneš.
Zastrašujuće je, zar ne?
Nikada se neću naviknuti na ova konstantna oživljavanja!
Da li sam to ja?
Šta? Šta?
Zašto? Zašto?
Ne... Ja nisam...
Nisam ona... Ne Hari...
A ti... Šta ako ni ti nisi...
- Ne govori, Hari. - Ja nisam Hari!
Možda je tvoja pojava
trebala da me muči, možda te je okean poslao.
Ali ti mi značiš više od bilo koje nauke!
- Da li puno ličim na nju? - Možda si ličila na nju.
Ali sada si ti ona koja je prava Hari.
Reci mi...
Da li sam ružna? Da li možeš da me gledaš?
- Da li ti se gadim? - Ne.
- Lažeš! - Prestani!
Mora da odvratno izgledam!
Ne dodiruj me!
Volim te!
Hari, šta mogu da uradim?
Ništa...
Neću se vratiti na zemlju.
Živećemo ovde, na stanici.
Plašim se.
Aktivnost okeana se povećava. Tvoj encefalogram može biti uzrok.
Kadgod sažaljevamo, mi praznimo svoje duše.
Možda je to istina.
Patnja čini da život izgleda sivo i sumnjičavo.
Ne, ne verujem u to... Neću prihvatiti da...
Ono što nije neophodno životu je na neki način štetno po njega?
Ne, ni to nije tačno. To jednostavno nije tačno!
Setite se Tolstojeve patnje
o nemogućnosti voljenja ljudske vrste u globalu?
Koliko je vremena prošlo od onda?
Ne mogu da shvatim... Pomozi mi.
Pretpostavimo da ja volim tebe.
Ljubav je nešto što možemo da osetimo,
ali nikada da objasnimo. Može se samo objasniti ideja.
Voliš samo ono što možeš da izgubiš.
Sebe, ženu, svoju zemlju...
Do danas, čovečanstvo, svet, nisu imali način da dosegnu ljubav.
Ima nas tako malo!
Možda je razlog zbog koga smo ovde,
da shvatimo, po prvi put, ljudska bića kao razlog za ljubav?
Ima groznicu.
Kako je Gibarian zapravo umro? Nisi mi rekao.
Reći ću ti, ali kasnije.
Gibarian nije umro od straha, već od sramote.
Spasavanje čovečanstva je u njegovom sramu!
Mama, ja...
Kasnim dva sata.
Znam. Kakav je bio put?
Bio je malo umarajući. Bio je u redu.
Ponovo kasni. Ja ću ga naštelovati.
Imaš puno vremena.
Ne znam šta nije u redu sa mnom...
Potpuno sam zaboravio tvoje lice.
Ne izgledaš dobro. Da li si srećan?
Sreća je suvišna ideja.
Mislim da to nije dobro.
Osećam se tako usamljeno.
Zašto nas povređuješ?
Šta si mogao čekati? Mogao si se javiti telefonom.
Izgleda da vodiš baš čudan život.
Neuredan si, ne brineš o sebi.
Kako si došao u ovo stanje?
Šta je ovo? Čekaj, odmah se vraćam.
Hari...
Kako si? Da li se osećaš bolje?
Gde je Hari?
- Šta je? - Nema više Hari.
"Kris, žao mi je što sam morala da te obmanem.
Nije bilo drugog načina.
Ovo je jedino rešenje za nas oboje.
Ja sam ih pitala. To je bila moja odluka.
Ne krivi nikoga za ovo. Hari."
Uradila je to zbog tebe.
Snaut, slušaj...
Smiri se, Kris.
Kako se to desilo?
Uništivač. Eksplozija svetla i dašak vetra.
Kad pomislim da smo se svađali toliko tih poslednjih dana.
Snaut, zašto nas ovako muče?
Izgubili smo naš osećaj Kosmičkog.
Stari čovek nije imao takvih problema. Nikada ne bi pitao zašto...
Sećaš se mita o Sizifu?
Otkad smo poslali tvoj encefalogram,
nijedan posetilac se više nije vratio.
Nešto iznad našeg poimanja se dešava sa okeanom.
Ostrva su počela da da se formiraju na površini.
U početku je bilo jedno, a onda su i ostala počela da se pojavljuju.
Da li mi govoriš da smo bili shvaćeni?
Samo tako? U jednom zamahu?
Sada makar možemo da se nadamo.
- Koliko imaš godina? - 52.
Da li si dugo ovde?
Mora da si pročitao moje papire.
Posle toliko godina na stanici,
da li i dalje isto misliš o svojoj vezi sa životom dole?
Pretpostavljam da će sledeće pitanje biti o smislu života, ha?
Molim te, ne budi ironičan.
Kada je čovek srećan, značenje života
i druge večne teme ga retko zanimaju.
Ova pitanja treba postaviti na kraju nečijeg života.
Ne znamo kada se naši životi završavaju, i zato smo u žurbi.
Najsrećniji ljudi su oni
koji se nikada ne trude da pitaju ta prokleta pitanja.
Mi ispitujemo život da pronađemo neko značenje.
Ali da bi sačuvali sve jednostavne ljudske istine, nama su potrebne misterije.
Misterija sreće, smrti, ljubavi.
Možda si u pravu. Ali trudi se da ne razmišljaš o tome.
Razmišljati o tome je isto kao i znati dan svoje smrti.
Nepoznavanje tog dana nas praktično čini besmrtnim.
I, kako god, moja misija je gotova.
I šta sada? Povratak na zemlju?
Malo po malo, sve će se vratiti na normalu.
Pronaći ću nove interese, nova poznanstva.
Ali neću moći da im se potpuno posvetim.
I da li imam pravo da odbijem
čak i imaginarnu mogućnost kontakta sa okeanom,
prema kome moja rasa pokušava da pruži nit razumevanja?
Da ostanem ovde, među stvarima koje smo oboje dodirnuli,
koje se i dalje sećaju našeg disanja?
Zašto? Samo zbog nade u njen povratak?
Ali ja nemam nade.
Jedina stvar koja mi je preostala je da čekam.
Čekaš šta? Ne znam... Novo čudo.
Da li si sada u redu?
Da, dobro sam.
Po mom mišljenju, vreme je da se vratiš na zemlju.
Da li je to tvoje mišljenje?